"Ole üks valgus" Põhineb tõestisündinud lugudel
Kõik algab ühe valgusega
Ja pimedus tuli üle Maa.
Tihe, tume tühjus.
Selles pimeduses ei saanud keegi liigutada ega hingata,
keegi ei saanud olemas olla...
Ei olnud plaane, lootust, unistusi.
Ei olnud midagi,
ainult lämmatav Vaikus.
Ja pimedus tuli üle Maa.
Miks ma sündisin naisena? Miks?
Et saaksin veeta kogu elu oma kehas vangis olles?
Ma igatsen vabaduse järele õppida ja avastada ja valida…
Selle asemel olen ma taandatud mitte kellekski.
Ja mulle öeldakse, et ma pean olema õnnelik selle elu üle, mis mul on.
„Oh, kui tänamatu sa oled!“ hüütakse mulle.
„Kes oled sina, et kahelda Jumala teedes?!“
Kui ma olen kogunud piisavalt julgust, vaatan peeglisse…
Ja ma mõtlen… Kus on ilu?
Kus on rõõm?
Ma otsin mõnda lootuseniidikest, mõnda vihjet rõõmule, aga ilmaasjata.
Kõik, mida ma näen, on vana naine noores kehas,
kes vaatab mulle ainiti otsa, silmad surnud ja külmad.
Kas ma, kas ma ei ole ilus?! Kas ma ei ole ihaldusväärne?!
Kas mina kui inimolend ei ole väärt armastust?!
Ma kaotasin… ma kaotasin oma vabaduse enne, kui mul see kunagi oli!
Kuidas, kuidas peaksin ma ülistama Jumalat, kes on teinud mind vähem väärtuslikuks?
Ja pimedus tuli üle Maa.
Ma olen innukas jalgrattur,
alati aktiivne, alati liikumas, see on mu elu.
Millal ma iganes võimaluse saan, võib mind leida jalgrattaga sõitmas, ühekorraga mitmeid miile…
Jalgrattal istudes on maailm hea koht, kus olla.
See on minu lemmik, lemmikkoht.
Kuni, kuni selle päevani…
ma sõidan rattaga ja satun õnnetusse.
Järgmine, mida ma mäletan, on see, et arstid seisavad haiglas mu voodi kõrval ja ütlevad,
et ma ei saa enam kunagi oma jalgu kasutada.
Ma olen löödud. Ma olen kadunud.
Ja mitmeid päevi järjest ma vaatan lihtsalt tühja pilguga oma palati seinu.
Mida ma nüüd tegema hakkan?
Ma ei suuda elu ette kujutada ilma jalgrattaga sõitmata.
Ma ei saa.
Ma tean, et pean leidma ravi, kuskilt, kuidagi.
Ja pimedus tuli üle Maa.
Ma elan maailmas, kus kõik on üks suur kokkusattumus.
Mõni ütleb, et see on küünilisus,
mina ütlen, et see on terve mõistus.
Teised ütlevad, et see on võhiklikkus,
mina ütlen, et see on haridus.
Ükskõik, mis minuga juhtub, kas midagi suurt või väikest,
seletan ma seda selge,
mõistusliku ja usaldusväärse juhusliku sündmusega selles reaalsuses, kus ma elan.
Lõppude lõpuks olen ma füüsik – mõistuslik ja pragmaatiline.
Mis jama see on, et Jumal lõi maailma?
Kui kahju on mul neist kitsa silmaringiga inimestest, kes usuvad millessegi suuremasse.
Ei ole midagi suuremat! Täpselt nii ongi, harju sellega ära.
Ma ütlen endale, et mõni arvab vastupidist, sest ta pole piisavalt haritud.
Ma mõtlen, et miks peab kõigel mõte olema?
Miks peab üldse millelgi mõte olema?
Ja pimedus tuli üle Maa.
Ma kasvan üles kodus, kus Jumal ei ole osa minu perekonnast.
Ma lähen kooli, teen oma kodutööd,
söön oma köögivilju ning mängin oma venna ja õe ja sõpradega.
Ma ei pane isegi tähele, nagu oleks midagi puudu.
Ja pimedus tuli üle Maa.
Ma elan head kristlikku elu. Ma teen seda hästi,
aga see on mu südamest lahus.
Ma räägin religioonist, aga mitte usust, doktriinist, aga mitte teenimisest,
kirikupoliitikast, aga mitte isiklikust kogemusest.
Ma teen seda kõike.
või tegelikult, ma tegin seda kõike,
kuni mu maailm kokku kukkus.
Minu abikaasa jättis mu maha, võttis lapsed endaga kaasa
ning seisis ja vaatas, kuidas kogu mu maailm haihtus,
minu tulevik, mu lootused, mu unistused.
Ma sain aru, et olen alasti ja üksi.
Ma käin ikka veel kirikus.
Ei tea, miks; ilmselt harjumusest.
Kui ma pingis istun, tahan ma kisendada, ma tahan karjuda.
Ma tahan hüüda abi järele nagu hullumeelne,
aga ma ei saa.
Ma lihtsalt vajun sügavamale vaiksesse meeleheitesse.
Mis mõtet sel on… mis mõtet sel on...
Ma tahan lihtsalt surra.
Aga Jumal ütles: „Saagu valgus, ja valgus sai“.
See valgus ei ole kaugel, kättesaamatu ega peaaegu tundmatu.
See valgus on Elu ise,
see on Võimalus, see on Lootus.
Valgus sai võitu pimeduse üle.
Sõber räägib mulle Jumalast ja mu kõhus keerab, kui ta seda teeb.
Aga sellegipoolest, vaatamata meie tulistele vaidlustele, köidab mind miski.
Viis, kuidas ta räägib, on paeluv, mitte rõhuv,
see on kutsuv, mitte pealesuruv.
ende vestluste sädemed juhivad mu LIFEconnect'i juurde,
- adventistide sotsiaalmeedia veebilehele -
ja seal registreerun ma piibliuurimisprogrammile,
kus avastan nii palju, vastusena oma küsimustele Jumala kohta.
as Ta on see, keda teised väidavad Ta olevat?
Kas Ta on see, keda Ta ise ütleb end olevat?
Kas ma olen tõesti väärt?
Kas Ta tõesti armastab mind?
Valgus sai võitu pimeduse üle.
Sõber räägib mulle bioenergeetikast,
tervest portsust New Age'i meetoditest – „see saab sind terveks teha,“ ütleb ta mulle.
Ma olen meeleheitel ja mõtlen: mis on paranemine?
Kust ma selle leian?
Kas see võib olla nendes müstilistes meetodites?
Nendes kristallides, nendes aurades ja mantrates?
Need käed, mis minu kohal viibutavad, võivad mind terveks teha?
Siis jutustab minu teine sõber mulle Jeesusest, Ravijast,
kellest on räägitud Piiblis.
Ma kõigun bioenergeetika ja Jeesuse vahel, tagasi ja edasi:
ma tean, et mõlemad on vaimsed, mõlemad lubavad paranemist,
ja ma tean, et pean valima.
Niisiis otsustan ma lõpuks, et
lasen Jeesusel ennast terveks teha.
Ma vaatan, kuhu see mind viib, sest lõppude lõpuks ei ole mul midagi kaotada.
Valgus sai võitu pimeduse üle.
Esimene mõra minu täiuslikult kokku pandud süsteemis
tuleb ühel õhtul, vestlusel Jumala kohta,
ja asi pole mitte niivõrd vestluses, kuivõrd inimeses.
Ma olen uudishimulik: mis paneb selle naise – samasuguse naise nagu mina –
uskuma niisugust mõttetust?
Ning mu uudishimu paneb mind temaga kaasa minema pärastlõunasele RELAY kohtumisele –
noorte inimeste mitteametlikule kogunemisele, kellele meeldib koos olla
ja arutleda väga ajakohaste küsimuste üle –
mille on minu suureks ehmatuseks korraldanud ei keegi teine kui need usklikud.
Kui ma esimest korda tulen, kavatsen olla viisakusest paar esimest minutit ja siis lahkuda,
aga ma olen oma tooli külge naelutatud, kui kuulen teemat:
Kokkusattumused.
Mu suu vajub lahti ning ma istun uskumatuses,
samal ajal kui mu süsteem kokku kukub.
Kas on tõesti olemas tähendus ja läbimõeldus, umbropsu toimimise ja juhuslikkuse asemel?
Kas tõesti võib olla olemas Jumal, kes tegutseb viisidel,
mida olin varem pidanud kokkusattumusteks?
Aeglaselt voolab Valgus minu südamesse,
ja ma võitlen kõvasti, et klammerduda Tähenduse külge,
kuna Kokkusattumus uuristab ennast sügavamale minu sisse, püüdes mind hävitada.
Aga ta ei saa hakkama
ja ta ei teinud seda.
Valgus sai võitu pimeduse üle.
Ühel hingamispäeval viib mu vanaema mind enda kirikusse,
kus kohtan tohutult palju sõpru, umbes sadat inimest.
Seda kutsutakse Segamini Kirikuks.
Seal on meie jaoks nii palju, mida teha!
Ma värvin ja lõikan paberloomi välja
ning aitan vahel isegi teistel lastel meisterdada tõsiselt suurt laeva.
õpuks koguneme kõik draamatuppa ja laulame palju laule Jeesusest.
Ma osalen isegi näidendis;
olen väike poiss, kes annab oma lõunasöögi Jeesusele
ning Jeesus toidab sellega tuhandeid inimesi.
Vau! Jeesus armastab väikesi lapsi.
Seal näen ka pastorit, kes beebit õnnistab.
Ma küsin temalt, kas ta saaks mind ka õnnistada,
sest ma tahan Jeesusele kuuluda; ma soovin seda rohkem, kui midagi muud.
Kui ma oma perele räägin, arvavad nad, et see on täielik jama.
Aga järgmisel hingamispäeval tuleb terve mu perekond kirikusse
ja vaatab, kuidas pastor mind Jumalale pühendab.
Valgus sai võitu pimeduse üle.
Valgus tuleb siis, kui keegi mu kirikust ütleb,
et mind oleks hädasti vaja juhtima veoautot, mida kasutatakse kodututele toidu jagamiseks.
See on osa projektist „Misjon suurlinnadesse“
ja ma ei tea isegi, miks ma jah ütlen, aga ma olen nõus.
Oma kõige esimesel sõidul kohtan kodutut meest hõbehallide juustega,
kelle süda on täis armastust, täis lugusid.
Oh, kuidas ma tahaksin, et mu süda oleks vaba.
Ma ei osanud siis arvatagi, et ta toidab mind palju rohkem,
kui mina kunagi teda toita saaksin.
Lahing minus peaaegu murrab mind,
aga aeglaselt saab mu süda tugevamaks,
mu süda hakkab vastu võitlema.
Valgus tuli, et elada meie keskel.
„Mina olen maailma valgus," ütles Jeesus.
See Valgus ei tulnud mitte ainult meie keskele elama,
vaid Jumal kutsub meid elama Temaga nii tihedalt koos,
et me säraksime, et meis paistaks Tema Valgus.
Ma ei ole enam allasurutud, vaid olen vaba, vabastatud kui naine ja inimolend.
Ma näen ilu ja rõõmu;
Jumal ise suri minu eest, ma olen nii väärtuslik ja armastatud.
Nüüd olen ma üks valgus,
üks paljudest mäslevas meres.
Mu pimedus on haihtunud;
nüüd elan ma Valguses.
Ma ei ole enam segaduses.
Ma tean, et Jeesus on tõeline, ja ma tean, et Jeesus saab tervendada.
Ma olen teinud õige otsuse.
See ei olnud kiire teekond,
aga Jeesus aitas mul oma valuga hakkama saada.
Nüüd olen ma üks valgus,
üks paljudest mäslevas meres.
Mu pimedus on haihtunud;
nüüd elan ma Valguses.
Kõlab hullumeelselt, aga ma ei usu enam kokkusattumustesse,
ma olen hakanud nägema, et kõigi mu kogemuste taga on nii palju tähendust.
Kõige taga, mida ma õpin ja uurin, on nii suur mõte!
Oma Looja väe abil olen ma muutunud.
Nüüd olen ma üks valgus,
üks paljudest mäslevas meres.
Mu pimedus on haihtunud;
nüüd elan ma Valguses.
Ma kuulun nüüd Jeesusele.
Olen rõõmus, et mu vanaema viis mind Segamini Kirikusse,
sest seal kohtasin ma Jeesust.
Aitäh Sulle, Jeesus!
Nüüd olen ma üks väike valgus suures maailmas.
Mu pimedus on haihtunud.
Nüüd ma tean, et Valgus on tugevam kui Pimedus,
et Elu on tugevam kui Surm.
Ma olen vabastatud;
mul on praegu energia ja armastus elu vastu,
mida mul varem kunagi ei olnud enne Jumala tõelist tundmaõppimist.
Jeesus tõmbas mu sellest mustast august välja ja ei lasknud minust kunagi lahti,
mitte kordagi!
Nüüd olen ma üks valgus,
üks paljudest mäslevas meres.
Mu pimedus on haihtunud.
Nüüd elan ma Valguses.
Ma olen üks valgus.
Kõik algab ühe valgusega,
ühe küünlaga pimeduses;
ühe käega, mis sirutub välja,
et toita näljast sõpra.
Kõik algab ühe valgusega,
ühe küünlaga aknal;
ühe leegiga, mis ütleb, et armastus ja valgus
on täna kodus.
Kui maailm on külm ja pime ja südamed on hirmu täis,
on vaja ainult sädet, näitamaks, et lootus on ligi.
Seega, kui sul on lootusesäde, lase sel särada.
Mida rohkem me valgust jagame, seda tugevamaks see kasvab.
See kasvab.
Kõik algab ühe valgusega,
üks küünal süütab teise.
Ole siis esimene, kes hoolib,
esimene, kes jagab…
Lase mul olla see üks valgus.
Lase mul olla üks!
Kõik algab Ühe Valgusega.
Ükskõik, kus sa oled, ükskõik, kes sa oled,
ükskõik, milline su lugu praegu on, ka sina saad elada valguses, täna.
Kas sa ühineksid paljudega Trans-Euroopa Divisjonis ja oleksid valgus?