Me oleme rääkinud koguduste rajamisest, erinevatest inimgruppidest, kogukondadest, kes vajavad uusi kogudusi.
Sa võid kohtuda kellegagi, kes on otsustanud, et soovib rajada koguduse. See keegi võib olla koguduse tavaliige.
See võib olla uus kontseptsioon – et koguduseliige soovib rajada koguduse, mitte palgaline pastor.
See on kindlasti piibellik kontseptsioon. Me soovime seda julgustada, et ka pastorid julgustaksid seda.
Olen näinud siin eestlaste seas entusiasmi ja ma usun, et nad soovivad midagi teha.
Usun, et kõik adventistid soovivad olla osa kogudusest, mis on elujõuline, mis muudab maailma,
mis juhatab inimesi Jeesuse juurde. Koguduste rajamine ja tervisliku koguduse omamine on viis,
kuidas seda teha ja ma arvan, et see töötab ükskõik kuskohas maailmas.
Ülejäänud lääne maailm, ja ma võin öelda, et Austraalia eriliselt, vaatab Balti riike hoolega,
sest siinsed väljakutsed ilmalikkusega, huvipuudus kristluse suhtes, tunne, et see on ebaoluline
– selle kõigega seisame silmitsi ka Austraalias, me oleme teist paar aastat taga.
Ma usun tõesti, et misjonikäsk teha jüngreid on täna sama oluline kui siis, kui Jeesus selle käsu andis.
Ma usun, et me elame viimastel päevadel, nii et midagi peab juhtuma.
Ma usun, et koguduste rajamine on jüngrite tegemise kõige tõhusamaid viise.
Mul on eestlasest sõber. Ta ütles, et kui ta käis Eestis ülikoolis.
Nad vaatlesid inglise kirjandust ja ta oli ülikooli üle uhke selle erinevate lähenemiste pärast:
feministlik, gei-lähenemine, keskondlik ja kõik teised. Ent siis ta ütles: aga kristlik lähenemine?
Nad ei olnud selle võimaluse peale tulnudki! See on keeruline olukord, milles te olete
ja milles me ka Austraalias oleme: mõtteviisi „oo-ma-ei-tulnudki-kristluse-kui-võimaluse-peale” puudumine.
Kui mõtlen moraalile, väärtustele, siis ma ei tule kristluse pealegi. Me vaatame.
Ma tean, et kerge on muutuda araks. Ma arvan, et Eestis on palju inimesi, kes on arad oma koguduse
ja oma potentsiaali suhtes. Ma usun, et Eestis on parimad aastad ees.
Eriti kui koguduseliikmed rajavad kogudusi. Kui jätame selle pastorite hoolde, ei juhtu seda kunagi.
Meil ei ole piisavalt pastoreid, meil ei ole piisavalt raha.
Kui koguduseliikmed seda teevad, siis vaadake, mis juhtub.
Olen õnnelik, nähes nii palju eestlasi, kes on tulnud siia konverentsile sel nädalavahetusel.
Väga julgustab on näha nii palju noori, kes tulevad tagasi uute ideede, julguse,
entusiasmiga, lootusega tuleviku suhtes. Ma tahan julgustada neid, kes ei saanud tulla:
kuulake nende elevust, palvetage nendega ja olge toetavad ning avatud uusi asju proovima.
Jumal teeb suuri asju! Olge toetavad ja julgustavad nende suhtes, kes tulevad ja tahavad proovida uusi asju.
Minu jaoks oli võtmemõte: Jumala suure armastuse pärast me eksisteerime nende jaoks, keda ei ole veel siin.
Kui me mõtleme sellele, kuidas me koguduses oleme, kuidas me kõike teeme, selle vaatnurga alt,
et me oleme olemas nende jaoks, keda ei ole veel siin, siis see tähendab, et me muudame oma jumalateenistust.
See tähendab, et me selgitame kõike, mida teeme, nii et noored koguduses käijad võiksid ka aru saada,
sest me oleme olemas nende pärast. Siis on meie teenistused hiilgavad, sest nad ei ole ainult meie jaoks.
Me oleme olemas nende pärast, keda ei ole veel siin.
Me väärustame küsijat, me väärtustame inimest, kel on kahtlused. Me väärtustame ateisti.
Meie kirik on turvaline koht, kuhu tulla ja kus küsimusi esitada.
---