Meil on väga hea meel, et sa meie peakoosoleku ajal siin Eestis oled.
Missugused on sinu muljed Eestist; see on sinu esimene kord siin?
Siin on Ida-Euroopa tunnet.
Olen hämmastunud, kui moodsad paljud asjad on, kui tehnoloogiliselt kaasaegsed te olete.
Siin on puhas. Ka ilm on suurepärane.
Aga siin on kindlasti Ida-Euroopa tunnet. Mis on kena.
Siin on hea olla. Ehk tulen ühel päeval tagasi.
Ütlesid oma viimases kõnes, et kui sinust sai Jumala laps,
siis sa ei uskunud, et Nõukogude Liit, mille osa ka Eesti oli, kokku kukuks.
Nüüd oled sa siin. Kuidas see tundub?
Kui olin noor, mõtlesin, et ainuke võimalus selliste kohtade külastamiseks
on NATO tankiga sõitmine sõja ajal.
Üles kasvades olid mul selliste kohtade kohta sellised mõtted.
Olen tegelikult Nõukogude Liidus paar korda käinud, aga ma ei sattunud siiakanti.
Aga siia mõtlesin, saab ainult NATO tankiga.
Aga mul on hea meel, et asjaolud on muutunud
ja sain siia tulla paremates tingimustes.
Sul on eriline pöördumislugu. Oleme näinud seda lühifilmis.
Ma olen ka ise raamatu kirjutanud ja avaldanud ning sinu lugu avaldab mulle muljet,
kuna see on suur ohver:
visata ära oma käsikirjad, mis on osa sinust.
Sa viskasid ära osa endast.
Räägi meile Cliffordist enne käsikirjade äraviskamist ja Cliffordist pärast seda.
Mis on olnud sinu eluraamatu eesmärk pärast pöördumist?
Ma mäletan sündmusi, mis selle ööni viisid, mil ma käsikirja põletasin.
See ei juhtunud ühtäkki.
Mäletan, et olin ühe mehega Utrechtis Hollandis. Kohtusin temaga Iisraelis kibutsis.
Väga ilmalik hollandlane. Väga ilmalik.
Mäletan, et olime tema korteris ja rääkisime Jumala olemasolust
ja sel hetkel ei olnud ma ikka kindel, et Jumal on olemas.
Mul olid head põhjused uskumiseks. Mäletan, et ta ütles mulle, et jah,
kui Jumal on olemas, siis pole vahet, ma kohtun Temaga lõpus.
Mul on see meeles. Me oleme siiani sõbrad ja me räägime sellest.
Ma mäletan, kuidas ma teda vaatasin – see oli 40 aastat tagasi.
Ütlesin talle: oled sa hull?
Mõtlesin, et kui Jumal on olemas, siis ei saa miski jääda samaks!
Kes Ta on? Miks Ta mind lõi? Mida Ta minu elust tahab?
Minu jaoks paistis see kõige loomulikum vastus.
Clifford Goldstein pärast raamatut on keegi,
kes usub Jumalasse ja tahab elada elu nii, nagu Jumal tahab teda elavat.
Ma tahan, et Tema oleks minu elus esimene.
Enne – pole kahtlustki: see raamat oli mulle kõik.
Ma olen seda raamatulugu rääkinud nüüd juba 40 aastat.
Võis olla aasta või kaks hiljem, kui hakkasin sellest loost ja raamatust rääkima
ja mõistsin, et ma suudan sellest rääkida ilma valuta.
Need esimesed paar aastat olid mulle valusad.
Ma ei ole seda tegu kahetsenud. Ma värisen mõttest, kui mõtlen,
mis oleks saanud, kui ma ei oleks seda teinud, aga ärge küsige, kuidas ma seda tol ööl tegin.
See oli ime, aga ma pidin tegema valiku. Pidin kasutama oma vaba tahet.
Kui ma olin valiku langetanud, andis Issand jõudu ülejäänu tegemiseks.
Aitäh seda jagamast! Sind kuulates tekkis pilt Aarahamist ja Iisakist.
Kas suhestud sellega?
Jaa!
Oma lapsele seda teha – seda oleks raske teha.
Olen Jumalale tänulik, et ei ole pidanud tegema seda oma lapsele.
Aga põletada oma raamat – mul ei olnud tõesti midagi muud.
Ma olin 23aastane. Sa oled noor, kirglik.
See raamat tõesti kontrollis minu elu, rohkem kui mina kontrollisin raamatut.
Mina hoidsin tegelasi üksteist tapmast ja asju kontrolli all,
aga see domineeris minu elu. Kõik keerles selle romaani kirjutamise ümber.
See oli minu jumal ja seepärast pidi see minema.
Mulle ei meeldi end apostel Paulusega võrrelda mingil moel.
Välja arvatud see, et me mõlemad oleme juudid ja peaksime vihkama kristlasi
ja siis saime Jeesuses usklikeks. See on huvitav võrdlus.
Kui Paulus kohtus Damaskuse teel Jeesusega, ei pidanud ta midagi tegema.
Ta alistus: mida ma pean tegema? Paulus jäi pimedaks.
See on päris karm. Ma olen rõõmus, et minuga nii ei juhtunud.
Paulus aga ei pidanud oma raamatut põletama. Ma ei võrdle end Paulusega,
aga ma mõistan, mis temaga juhtus.
Ma mõistan, sest ma liigun mööda trajektoori ja siis järsku – see oli väga dramaatiline.
Aga lõpuks peavad kõik teatud hetkel selle oma elus läbi elama.
Jeesus ütles: te peate uuesti sündima, sellega ei pea kaasnema välk ja pauk,
see ei pea olema karm, nagu mina läbi elasin.
See on kummaline, et sellest on 40 aastat. Oli august või september 1979.
40 aastat on Piiblis tähendusrikas number.
Nende aastate jooksul oled kirjutanud pea 20 raamatut.
Olen sellele mõelnud.
Olen avaldanud alates sellest ajast 24 raamatut. Jumal andis mulle kirjutamise tagasi,
aga see ei ole minu ebajumal. Kui peab lõppema, siis nii olgu.
Ma ei tea, mis ma siis peale hakkaksin, aga nüüd kirjutan ma teistel põhjustel.
Kui ma kirjutasin oma romaani, siis mul ei olnud midagi olulist öelda.
Ma olin vaid 23aastane – mida mul oli sel ajal öelda, mis oleks põhjapanev?
Ma tahtsin luua kunsti kunsti pärast.
Tahtsin võtta midagi ja luua sõnadega midagi kaunist.
See on tore ja kunstil kunsti pärast on oma koht,
aga ilmselt ei olnud see, mida Issand tahtis, et mina teeksin.
Nüüd ma kirjutan. Püüan kirjutada nii hästi, kui suudan.
Kogu minu tekstil on eesmärk, sel on sõnum.
Võib kirjutada hästi ja kui teed seda kunstipäraselt,
saad end paremini väljendada.
Aga kenasti kirjutamine ei ole eesmärk iseeneses, see on vahend eesmärgi saavutamiseks.
Ja eesmärk lootus, et keegi tuleb Jeesuse juurde.
Võime siis öelda, et enne oma pöördumist tahtsid sa olla kuulus oma kirjutamise poolest
ja nüüd soovid muuta Jumala tuntuks.
Jaa. Nüüd tagasi vaadates tundub see mõttetu. Ma loen palju, palju raamatuid elulugusid,
kunstnike, kirjanike, luuletajate kohta.
Loen elulugusid. Nende elud olid nii sassis. Nad andsid kõik oma kunstile.
See on lõpuks mõttetu. Lõpuks see kõik põleb. See kõik unustatakse.
Mul on nüüd võimalus töötada igaviku heaks ja kindlasti pakub see rohkem rahuldust.
Kuidas sa kirjutad? Kas otsustad, millal kirjutada ja mis teemal kirjutada.
Kas ootad inspiratsiooni? Kuidas Jumal sind juhatab?
Ma loen palju. Mul on palju mõtteid.
Mul on oma rubriik ajakirjas Adventist Review, Cliffs Edge. Selle jaoks kirjutan pidevalt.
Praegu töötan raamatu kallal ülestõusmisest,
et näidata inimestele kõiki võimsaid tõendeid ülestõusmise kohta.
Meil seitsmenda päeva adventistidena on palju inimestele öelda.
Ma usun, et Jumal kasvatas mind üles, et sel ajal, kui ma siin olen, kirjutada
ja loodetavasti on need tekstid olulised ka pärast minu äraminemist,
kui aeg jätkub – nagu Pühakirjas on öeldud:
Õndsad on surnud, kes nüüdsest peale surevad Issandas!
Jah, Vaim ütleb, et nad võivad hingata oma vaevadest, sest nende teod lähevad nendega kaasa.
Ma töötan tundega, et see, millest ma kirjutan, on palju suurem ja palju olulisem kui mina ise.
See elu on aur, hingetõmme. Ma olen siin ja siis kadunud.
Aga sõnum, tõed, mille Jumal on meile, adventistidele, andnud
ja mida ma saan õppida ja väljendada, elab loodetavasti kaua pärast mind
ja nende inimeste elus, keda igavikus kohtan.
Tänapäeval on erinevaid kanaleid, mille kaudu rääkida Jumalast ja minna maailma.
Missugusena näed sõna võimu selles? Missugune on sõna võim?
Kirjasõnas on väge.
Sa võid vaadata filmi või videot, aga selle kaudu ei saa minna sõna sügavustesse.
Sa näed liikuvaid asju ja filmis keegi räägib sinuga, aga seal ei saa minna mõtte sügavustesse nagu tekstis.
Jumal kasutab kirjutamise ja sõna võimu, et oma sõnumit levitada.
Sinus elab veel raamatuid ja Jumal kirjutab neid sinu kaudu.
Jah, paistab nii. Mul on alati palju mõtteid.
Nagu ütlesin, loen palju. Adventistlik sõnum on nii sügav ja rikkalik ja lai, et ma arvan,
et niikaua kui ma elan ja niikaua kui ma füüsiliselt ja vaimselt saan,
niikaua ma ka kirjutan.
Enne intervjuud vestlesime rootsi keeles. Tuleb välja, et sa valdad mitut keelt.
Olen õppinud ja rääkinud ja töötanud erinevates keeltes.
Olin väga osav rootsi keeles, üsna hea prantsuse keeles,
mõnda aega valdasin veidi saksa keelt.
Tunnen Piibli heebrea ja aramea keelt ja veidi Piibli kreeka keelt.
Ma olen 63aastane, mul on olnud õppimiseks aega. Kõige paremini oskan Piibli heebrea keelt.
Sa tunned keeli ja kirjutamise kunsti. Jumal kirjutas seaduse oma sõrmega.
Kogu Pühakiri, mis on kirjutatud inimeste poolt, on täna tõlgitud paljudesse keeltesse.
Kui sinu raamatuid tõlgitakse, saavad need teatud määral uue sisu.
Võib-olla ei tunne sa iseenda sõnu äragi.
Me loeme täna piiblitõlkeid ja nende tähendus võib olla erinev.
Kuidas tegelikult siis tunneme sõna tähendust?
See on väga pikk ja lai küsimus. Mind hämmastab see,
et kui ma loen midagi Piibli heebrea keeles, selles antiikses semiidi keeles
ja seejärel loen sama lõiku inglise keeles – mind hämmastab see,
kui hästi see on tõlgitud.
Tuhanded aastad ja põhja dialekt inglise keel. Alati on ka probleeme, aga mind hämmastab,
kuidas keel kannab mõtte ikka edasi. Ma valdan Piibli heebrea keelt,
sellest on abi, ent pääsemiseks piisab sellest, mis on olemas sinu emakeeles.
Kõik tõlked on lõppeks tõlgitsused. Inimene paneb oma subjektiivse vaate teksti sisse,
aga tõde tuleb ikka esile.
Sinu huviala sinu töös on hingamispäev, see on midagi, mille kohta soovid,
et inimesed saaksid teada ja järgiksid seda oma elus.
Kuidas näed meie kristlaste ja mittekristlaste maailma täna.
Sel on erinevaid vorme ja me soovime seda levitada,
aga kas sel sõnumil on edu?
Teatud maailma paikades läheb väga hästi, teistes mitte.
Ilmalik Euroopa, Ameerika, Austraalia – seal on raske, aga mujal läheb väga hästi.
Igaüks mõtleb mingil hetkel, kas Jumal on olemas,
mis on elu mõte, mis saab, kui me sureme.
Ma loodan, et oleme kohal vastamas, kui neid tõesti tõsiselt esitatakse.
Meil on hingamispäeva teadmine, kuid on palju kristlasi,
kes usuvad hingamispäeva ja peavad Piibli hingamispäeva ja käivad kirikus pühapäeviti.
Kuidas on see tulevikus?
Kas peame tõesti ootama, et kõik hingamispäevapidajad tulevad meie kogudusse?
Või on neid üle maailma ka teistes kogudustes?
Pühakirjas on kirjas, et Jumala rahvas on see, kes peab Tema käske ja kel on Jeesuse usk.
Ei ole kirjas, et nad on seitsmenda päeva adventistid.
Probleem, eriti lõpuaega silmas pidades, on see, et tuleb palju pettusi.
Oletame, et sa ei tea surnute olukorda, aga sa pead hingamispäeva
ja siis sinu surnud vanaema tuleb unes või seansi ajal sinu juurde
ja ütleb: unusta hingamispäev, ma olen taevas. Adventism tuleb paketina.
See ei ole ainult hingamispäev. Kui teised kristlased peavad ka hingamispäeva, siis see on hea,
see on hea märk.
Aga nad peaksid veel õppima ja teada saama. Ma ei räägi nende pääsemisest ega millestki sellisest.
Adventismi sõnum on grandioosne tervik, see katab nii paljut, nad jäävad väga paljust ilma,
kui nad seda ei tunne, vaatamata sellele, kas nad on päästetud või mitte. See on teine teema.
Kui keegi elab üksikul saarel ja saab Piiblit lugedes hingamispäevast teada,
aga ta ei tea, mis päeval hingamispäeva pidada. Mis temast saab?
Jumal teab. Ma ei muretse sellise juhtumi pärast. Kui ta on üksikul saarel ja ta loeb Piiblit,
siis ta saab teada, mis päev on hingamispäev. Sa ei pea hingamispäeva sellepärast,
et saada päästetud, sa pead hingamispäeva sellepärast, et oled päästetud.
See on märk lunastusest, mis sul on.
Langenud inimese ja täiusliku Jumala vahel olevat kuristikku ei saa täita hingamispäeva pidamisega.
Sinu viimased sõnad eestlastele. Mida sooviksid soovida?
Jeesus suri sinu pattude pärast, ära seda unusta. Vasta sellele.